På mitten av 90-talet så gick några tonåringar från San Diego upp på scen
för att sjunga och dansa och spela barn
i sin gymnasieproduktion av musikalen Annie.
Det har gått nästan en kvarts sekel sen dess, och de är alla vuxna.
Men nu kommer de här vuxna få chansen att göra sin ungdoms roll igen...
därför att de medverkande i 1996 års uppsättning av Annie i Santee High School
återförenas för en En gång till! föreställning.
EN GÅNG TILL!
Detta är En gång till!
JARRON LAGERANSVARIG
De anställda här har ingen aning om att jag varit med i en musikal,
och att jag gillar musikaler.
Det är inte en sida av mig som jag någonsin berättat om för någon.
Jag saknar att uppträda varje dag.
ANNIE HEMMAFRU
När jag gick i gymnasiet fanns inget annat.
Jag har förstås fortfarande drömmar om Broadway.
Det var det jag ville göra.
Oj, herregud. Vi är snart hemma, killar.
Livet liksom bara hände.
Killar, allt jag gör för er skull…. Bäst för er att ni älskar mig.
- Inte jag. - Okej.
Något av det bästa jag nånsin gjort var att bli vicesheriff.
Jag gillar det, vilket gör det lätt...
JEREMY VICESHERIFF
…för mig att göra mitt absolut bästa på jobbet.
Jag måste ibland låtsas vara självsäker.
Jag kan vara rädd, eller nervös, men får inte visa det.
Skådespeleriet lärde mig det.
Fyrtio, 50, 60, 70, 80, 90...
Hundra!
Okej, pojkar och flickor, ni gjorde ett fantastiskt jobb idag.
Jag är så stolt.
JAIMIE FÖRSKOLELÄRARE
Jag har bra minnen från Santana.
Hela sista året på gymnasiet var spännande.
Jag gick på alla fotbollsmatcher, alla danser.
Jag var en av de populära. Högsta betyg i allt.
Jag var baldrottning.
1996 var definitivt en av mitt livs höjdpunkter.
- Jag vill ha spaghetti. Det vill jag ha. - Pappa.
Huset tillhör dem.
Min garderob tillhör mig.
Jag ser fram emot en vecka...
DEBBIE GRUNDSKOLELÄRARE
…ensam.
Ska du sminka mig till pjäsen?
Oj oj.
FEM DAGAR KVAR TILL PREMIÄREN
VISTA, KALIFORNIEN
- Oj, herregud. Är du redo för det här? - Jag vet inte.
Annie och jag är goda vänner,
men vi hinner inte träffas så ofta
då vi är upptagna med barnen...
KATIE HEMMAFRU
…deras aktiviteter och familjelivet.
- Åh, herregud. - Hej.
- Ge mig en kram. - Hur mår du? Så kul att se dig.
Att komma underfund med vem jag var i gymnasiet
var verkligen en intressant process.
Jag dejtade tjejer…
BENAIAH GYMNASIELÄRARE
…och började sen dejta killar.
Ända sen gymnasiet så har jag gått en lång, krokig väg.
- Debbie. - Här kommer hon.
Hej.
Det känns häftigt att återgå till en tid då jag fick så många bra vänner.
Jag hoppas att det känns som det gjorde 1996.
Då levde jag verkligen i stunden och hade jätteroligt med mina vänner.
Och generellt så spenderade jag mer tid i sociala sammanhang
än akademiska… säger den blivande läraren.
- Vad gör ni nuförtiden? - Jag är lärare.
- Jag med. - Jaha. Jaha.
- Åh, herregud. - Specialundervisning.
- Jag undervisar också i det. - Gör du?
- Är det sant? Vad häftigt. - Precis. Herregud.
- Och du då, Katie? - Hemmafru.
- Trevligt. - Ja.
Herregud. Jag gör samma sak.
- Åh, herregud. - Är det sant?
- Vi är så sammankopplade. - Ni är så sammankopplade.
Jag tycker att jag var en duktig unge...
SARAH SÄKERHETSANALYTIKER
…fast jag var lite rebellisk.
Jag behövde ett utlopp.
Jag behöver folk som jag kan kalla för mina vänner.
Jag behövde vara nånstans och tillhöra någonting.
Teatern räddade mig faktiskt.
Jag har inte glasögonen på mig så att jag tänkte: "Vem är det?"
Åh, herregud!
- Jag kom. Jag har så många frågor. - Jag vet.
- Hej. Du ser bra ut. - Hej. Tack.
Vet ni vad jag minns bäst om er två?
- Det är det jag minns. - Ni var alltid tillsammans.
Vi har mycket att prata om.
- Det kommer nån. - Vi gör det live.
Är det...
- Jarron. - Jarron?
Jag tror inte jag kände honom så väl i gymnasiet.
- Bra, hur mår du? - Du ser så fantastisk ut och så…
I gymnasiet, så var jag typ...
ja, en panelhöna, och jag hamnade i
tredje årets dramalektion av en slump.
Är jag den enda här utan barn?
Har du inga barn?
- De är överskattade. - Så kan du inte säga.
Nej, det kan du verkligen inte.
- Hej. - Men herregud.
Herregud, mina killar och tjejer.
Jag heter Shenny.
JAIMIE & SHENNY TVILLINGAR
Jag heter Jaimie.
Och vi är tvillingar.
Tvillingarna Johnson visar upp sig.
- Vi kan Fikonspråket. - Vårt tvillingspråk.
Är du redo att göra Annie?
Jag är redo, är du det?
Min röst kommer att låta så bra.
Ja, ganska.
- Hej. - Hej.
- Hej! - Första genrepet.
Ni måste känna att det här är jättespännande...
- Kinderna gör ont. - Galet.
Jag heter Marcia Milgrom Dodge. Jag kommer att regissera Annie.
Jag jobbade nyligen med Ragtime på Broadway.
Och fick en Tony-nominering.
Bravo!
Det här är Adam Wachter. Han är vår dirigent.
- Hej. - Hej.
- Det här är Melinda. - Jag heter Melinda Sullivan.
Jag är er koreograf.
Och det är så spännande att få vara här och få in er i era kroppar.
Jag är verkligen glad att få vara här.
Okej, så att vi saknar alltså...
- Var är han? - Han jobbar.
Det första vi ska göra idag är att få igång piporna.
Det första vi ska göra?
Att göra en produktion som denna är galet.
- Hej. - Debbie, vill du sjunga lite?
Javisst.
Mitt huvudsakliga jobb är att...
MARCIA MILGROM DODGE REGISSÖR
…väldigt snabbt, som en radar,
lista ut vilka styrkor och vilka svagheter de har.
Det är inte bra.
Jag är i fel ton för att jag druckit för mycket
Vi var inte som en sång- och teaterskola
- så det var inte… - Vi var Santana High School.
- Vi var bara ett gäng ungar… - Vi var det de hade.
Så att nu tar vi det som i yrkesvärlden kallas för tio.
- Okej. - Jag kommer att vara i min loge.
Okej.
Tror du att de kommer kunna ta anteckningar och göra ändringar,
eller tror du att de kommer att haspla ur sig föreställningen
som de ursprungligen...
- Det. - …gjorde.
Det kommer att bli som att cykla,
så att jag tror att det svåraste blir att ge dem… Att jag ger dem...
- En ny riktning. - …ny riktning.
Vet inte om ni gjorde det, men jag gick inte på återträffen.
- Inte jag heller. - Kunde inte.
Så att nu känner jag att det här är min chans.
Jag tror typ inte att jag var… jag hade inte så många kompisar i gymnasiet
så att jag kunde inte gå på en återträff, p.g.a. muren jag hade byggt upp.
För att jag var Jehovas vittne. Jag gick liksom aldrig på fest.
Jag fick aldrig gå ut och hänga med folk efteråt, så att...
Ja.
Jag undrar om du fortfarande hörs med Katie.
- Inte alls. - Jag undrade det med.
- Nej. - För att ni var så tajta…
- Jag vet. - …och oskiljbara i gymnasiet.
Ni hänger alltså inte med varandra på helgerna.
Vi… jag har inte träffat henne sen gymnasiet.
- Lägg av! - Ja, det är sant.
Jag tror att vi hade typ bråkat om något fånigt.
Jag minns inte ens.
Jag minns inte vad det handlade om.
Det var typ 18-, 19-åriga tjejers dramatik.
Så att… Efter det så blev det bara så konstigt.
Så att vi liksom fick aldrig någon bra kontakt igen.
- Wow. - Jag vet.
- Kanske får ni det nu? - Ja, kanske.
- Det var det jag tänkte. - Ja.
- Helt galet. - Måste se den där dansen.
Kanske blir vi glatt överraskade.
- Fem, sex, sju, åtta. - Kom upp.
- Kom, Jaimie.
- Ja, tjejen. - Vänta!
Nej, vänta, vem gör så? Vilken sångare gör så?
Axl Rose.
Jobba på.
Japp.
- Ja. - Fortare.
Jag skulle nog inte säga att...
MELINDA SULLIVAN KOREOGRAF
…någon av dem är naturliga dansare, men de har viljan
att typ bara göra bort sig.
Och man måste liksom vara dålig innan man kan bli bra.
- Kör, Benaiah! - Okej.
Hon har tekniken.
- Katie, Katie, Katie. - Du gör så här.
Hallå.
- Vänta. Lyssna. - Ser ni henne?
Fröken Dipuma!
- Jag vet, jag vet. - Mina barn.
Ni får jobba med mina bebisar.
Frk Dipuma var vår lärare i engelska och drama.
Frk D var vild.
Hon är så passionerad.
Man måste jobba tillsammans med alla nu.
Okej. Redo?
Personliga känslor spelar ingen roll.
På gymnasiet hade hon en käpp.
Hon slog stolen med den.
"Nej! Nej! Du gör det helt fel!"
- Jag tänkte på… - Ja? Du vill att jag ska hjälpa dig.
Jag vill inte ha en medregissör, det är jag säker på.
- Jag vill att du ska spela Mrs. Greer. - Vem är det?
Hon jobbar för Daddy Warbucks, och hon är hushållerska.
- Mrs. Greer spelar i… - Vänta lite.
- Vill ni att jag ska vara med? - Ja, vi vill det.
- Skulle du vilja det? - Naturligtvis.
Jag tror att hon kommer vara rolig,
och jag tror att hon kommer försöka stjäla showen.
Ha en underbar kväll.
Okej? Och sen ska vi gå igenom "Maybe" och "I morgon."
Jag har växt upp med uppträdanden.
Så att efter gymnasiet ville jag förstås fortsätta med teater.
Alla mina kompisar ansökte till universitetet.
Och jag kände: "Jag vet inte.
"Jag åker till New York och Broadway."
Kan du försöka? Man måste öva.
Det kommer inte automatiskt. Musklerna
- har du inte använt på hur länge? - Sen evigheter.
- Okej. - Evigheter sen.
Du har en bra källa till den här sången...
- så att din "Maybe" blir kopplad till… - …till ditt riktiga liv.
- …något personligt. - Och det är väldigt djupt.
Jag flyttade till New York, och jag uppträdde, jag gjorde allt det där.
Och så träffade jag min man.
Sista gången jag verkligen ville spela
var innan jag blev gravid med Finn.
ANNIE SOM "ANNIE" 1996
Det är svårt att inte kunna uppträda därför att jag älskar det så mycket.
Just nu så är mina barn min passion.
De är liksom det jag håller på med just nu.
Så att… det är satt på sparlåga, men jag kommer dit.
Kanske blir jag en sådan äldre framstående kvinna
som, ni vet, spelar i pjäser, liksom.
Lättare att få roller då.
- Wow. - Det kommer att bli underbart.
Underbart.
Sen, när du har peruken på dig och allt...
Jag antar att det finns en peruk.
FYRA DAGAR KVAR TILL PREMIÄREN
- Ska jag göra något? - Ja.
KOSTYMER
Föräldralös-aktigt?
Jag tycker vi kör "It's a Hard Knock Life."
- Ja, det gör vi. - Okej.
EN GÅNG TILL! ROLLISTA
Jeremy är med i pjäsen. Var är han?
Inom polisen så säger man att den första styrkan som vicesheriffen har
är hans närvaro.
Jag tar på mig masken,
och det går inte att skrämma mig,
och jag är inte rädd för det som väntar. Jag är självsäker.
Vänta lite.
- Ja. - Han fick till det.
Äntligen.
Hej, min herre.
Jeremy och jag var, antar jag, i själva verket, "det" -paret...
…för att vi var tillsammans alla åren i gymnasiet.
- Halloj! - Hej, hur mår du? Herregud.
Folk pratade sällan om Jeremy utan att säga...
…Jeremy och Jaimie. Vi var alltid tillsammans.
Jaimie var baldrottningen och jag var balkungen.
Jag älskar er alla.
Jeremy och jag trodde att vi skulle gifta oss.
Men sen krossade han mitt hjärta.
Han började prata med en annan tjej och...
han var bara en dum pojke.
Och hur är det med alla er? Jag vill vet var
ni bor nånstans nuförtiden?
- Jag bor i La Mesa. - Trodde att du bodde i New York.
Jo, men jag flyttade tillbaka.
Okej, så vad gör vi? Vi...
- Hej. - God morgon.
Vem hurrar jag för?
- Du måste vara Jeremy. - Det stämmer.
- Jag heter Marcia. - Trevligt.
Du måste komma ifatt lite för att...
Det är okej. Jag har alltid varit sån.
- …de hade en dag av rörelse och sång. - Vad kul!
Jag känner att de behövde det.
När jag gick i gymnasiet tror jag inte att jag provspelade.
Jag tror att vi pratade om det,
och jag tror att Frk Dipuma sa: "Du kommer vara Daddy Warbucks."
Vi ska sätta igång.
Alla tar en stol och ett notställ.
Ja, han är huvudrollen. Daddy Warbucks är huvudrollen.
Förutom Annie, så tror jag hon har en bra roll också.
Okej gänget, för att kunna få ut det bästa av produktionen, så har
- vi bjudit in professionella skådespelare… - Åh, vad bra.
…att komma hit och förbättra vår produktion.
Vi kommer ta in dem här så att ni kan träffa dem.
- Hej. - De spelar många olika saker.
Ja, många saker. Okej.
Så att vi måste ta med Jeremy upp till...
- Vi måste få veta, tror jag… - Ja, för att igår
så gjorde vi typ en audition där alla kom upp och sjöng och...
Jag sjöng aldrig i gymnasiet. Så att...
Du fejkade det väldigt bra.
Jag tror inte jag ens fejkade det så bra.
Jag tror att jag bara kom.
När ni gick på danser och sånt, vad var de populära...
- Vad dansstegen var? - Precis!
Det steget hette "på väggen". Det är när killar står vid väggen...
och kollar på när tjejerna dansar. Det är super.
- Nej, det gjorde du inte. - Aldrig.
Jag dansade inte på mitt bröllop. Jag hittade en danspartner till frun,
och sa: "Ses på smekmånaden."
- Vår favoritlåt. - Nej, jag dansar inte.
Jag tror att Jeremy blir den största utmaningen.
Vi har inte varit med om svårigheter ännu, men det är mitt första intryck.
Kan ni vända blad till sidan 141, tack? Vi börjar i slutet.
- Vi gör det här i rasande fart. - Uppfattat.
Fantastiskt. Warbucks, börja du.
Du sjunger.
Bra. Det är bara Warbucks själv. Det är bara för Warbucks själv.
- Ser du var det står Warbucks på fyra? - Ja.
- Vi kan det här. - Bra.
Nu kör vi, från början.
SCEN
- Vänd på mig. - Okej.
Gå, gå, gå.
Annie handlar om ett barnhem fullt av föräldralösa barn.
Ner. Vi städar.
Miss Hannigan är jättehemsk.
Hon behandlar inte flickorna med...
- …respekt och värdighet. - Och sen… smäll.
Okej.
Annie tror att hennes föräldrar finns där ute.
"De kommer aldrig att hämta mig. Jag måste hitta…"
Mina föräldrar kommer aldrig att hämta mig. Jag måste hitta dem.
Annie blir adopterad av...
...New Yorks rikaste man.
Ni känner min sekreterare, Miss Farrell, och det här är min butler, Drake.
I slutet så blir alla barnen räddade av Daddy Warbucks. Lyckligt slut.
Högt. Det är där du får börja.
Kan du memorera var det känns i din röst?
Jag tror att du kan.
Att av en slump hamna i en dramaklass och liksom...
…bara börja spela i en pjäs,
det var jättenervöst, men nu gör jag det frivilligt.
Jag tror det blir bra.
- Jeremy, du har det här. - Seriöst.
Jag har inga rädslor inför detta.
Jag har upplevt så mycket i mitt liv
att det bara: "Det här är bara… Det är kul."
Min pappa var aldrig där.
Du träffade honom aldrig?
Känner du att det är svårt att knyta an till folk?
- Att binda dig och… - Nej, i och med att jag var Jehovas
vittne så gick jag till folks hem, och jag kände inte dem.
Det var typ: "Hej. Har du funnit Jesus?"
Förstår ni? Som att… men det blev… Att bygga de relationerna var...
det jag inte gjorde.
Jag uppfostrades av min mormor
för att min mamma och pappa skilde sig tidigt… Innan jag var ett år gammal.
- Var är din mamma nu? - Hon bor uppe i
- Santa Clarita-området. - Just det. Så att hon lever?
När hon liksom kom tillbaka till mitt liv, så var allt bra.
Ett tag var det bra, när jag var ung. Men när jag fick en son och...
Ville hon inte?
Gör det mest ont för att hon inte ville det?
Precis. Liksom… det var ju min son.
Jag bara: "Hur kan jag gå ifrån min tvååring?
Han är ju min värld.
Att växa upp utan föräldrar och den smärtan jag hade,
jag ville inte ha barn för att jag ville inte förstöra barns liv
på det sätt jag kände att mitt blev.
Men jag träffade Whitney och hon ville ha barn,
och jag tänkte: "Ja. Jo, vi kan göra det."
Du är säkert en riktigt bra pappa, va?
Verkligen. Överdriver. Jag liksom...
Men vet ni vad, man kan inte över… Överdriva med kärlek.
Precis.
Men vi visste inte det här om varandra i gymnasiet.
- Nej, ingen av er visste det. - Ingen berättade.
Vi hade inte fått lära oss att vara öppna och kommunicera.
Precis, man tror att man är den enda människan
som kämpar med sina problem,
men så visar det sig att man inte är ensam.
- Alla har sin kamp. - Precis. Och ja, ni vet...
Man tror att de andras liv är perfekta..
- Precis. - …eller hur de får
det att se ut så… De fattar.
Tack för att du delade med dig.
Tack allihopa, för att ni lyssnade. Jag tycker att vi alla bör berätta.
Okej.
Får vi dansa igen?
Frk Dipuma, din tur.
Okej.
Vänta lite. Vänta lite. Vi gör det igen.
- Mrs. Greer, du bara… - Förlåt.
De går och pratar.
Att titta på när Patty bli regisserad...
Man kunde se att hon inte kände sig bekväm.
Hon gillar att vara den som leder...
Okej, jag hade tagit fram min käpp just nu.
…och jag förväntar mig ingenting mindre.
Herregud, kan hon inte den här sången?
PÅKLÄDNING 1
Hur skulle du känna om att ta och raka av allting.
Snälla gör inte så mot mig.
- Inte? - Om… Om vi kan undvika det, så gör det.
Jag gillar inte att vara helt kal på huvudet. Jag har det så här hela tiden.
Det är bra att Daddy Warbucks är flintskallig för att...
Jag är också skallig. Inte frivilligt.
Jag antar, inte frivilligt för honom heller.
Vi måste fixa så att det passar en bläsand?
Vad är det kortaste du tycker är okej?
Ja. Så att typ 0-3… Jag brukar göra det på sidan.
- Okej. - Det är 0-3, och jag..
Frisyren? Okej.
Vi som lever i skalliga världen, vi förstår oss på klippningsnivåerna.
Kompromissen är då att vi kommer att använda en riktigt kort rakhyvel,
men inte så kort att man inte ser hår.
Jag vet att det låter konstigt men det är viktigt för mig.
- Hej. Ja! - Herregud.
- Utmärkt. - Tack.
Okej. Så att det här var dag två.
Och vi ska nu iscensätta hela första halvan av showen imorgon.
- Okej. Tack, allihopa. - Tack.
- Tack, alla. - Hej då. Tack.
BELCHING BEAVER BRYGGERI
Hej.
- Okej. - Perfekt.
Ja men hej.
- Det är så roligt. - Det är en flashback.
Ja.
Hon bär kronan hela tiden när hon är hemma.
Okej. Här kommer frågan. Om du kunde gå tillbaka...
till gymnasiet och berätta för en yngre Jaimie
något som du verkligen vill att hon ska veta när hon blir vuxen,
som är viktigt för henne att veta, vad skulle du berätta?
Oj. Vilket år pratar vi om, vilken tid.
Jag skulle nog säga till mig själv att...
fly ifrån Santee så långt som… Nej.
Jag skojar bara. Nej, nej, nej.
Men det var svårt att passa in i Santee.
Det var liksom bara… annorlunda. Jag vet inte.
Det var en rolig miljö. Som när… Ni vet, jag kommer ihåg typ,
ni vet, när jag kom ut… Och den där artikeln efter det.
- Vilken artikel? - Om att respektera homosexuella.
- Skrev du en artikel i skoltidningen? - Vänta.
Backa på bandet lite. Vad pratar du om just nu?
- Jag minns The Consultant. - Minns du
- skoltidningen The Consultant? - Ja.
Det var ett par attacker mot homosexuella i skolan.
Jag vet inte om ni minns, men det var...
det var ett par killar som blev instängda i soptunnor.
- Är det sant? - Jag skrev då en artikel om
att man inte behöver acceptera dem men respektera dem,
respektera dem som människor.
Det var under tiden då jag höll på att komma ut själv.
Någon slängde en full läskburk på mitt huvud från en bil.
- Va? - Och jag fick hatmejl.
- Det var en stor backlash. - Men gud så sorgligt.
Och vi gjorde inte… Jag vet inte ens om det… Jag mår dåligt för
att jag inte ens visste om att det hände.
- Precis. - Jag vet.
Men, jag visste… Förstår du hur jag menar? Jag visste liksom att du hade c...
Jag visste att du hade cancer, förstår du. Gick inte du typ ner från scen
- och kräktes? - Det här kommer låta dramatiskt.
Jag visste inte om jag skulle leva, så att jag ville….
- Jag ville ha kul. - Varför är det dramatiskt?
- Du har ju liksom cancer. - Dramatiskt.
- Det är lite dramatiskt. - Det är så dramatiskt.
- Men hallå, du hade cancer. - Vilken drama queen.
Att få diagnosen cancer som 16-åring var skrämmande.
Man tror att det är sånt gamlingar får.
Man tror inte att den kan hända nån i din ålder.
Jag var in och ut från sjukhuset mycket.
Det sjuka är att när de tar bort skolan från en,
så vill man verkligen gå dit.
Jag åt medicin och de medicinerna fick mig att känna mig så trött.
Frk Dipuma visste att jag var trött, men hon visste också att jag ville vara där.
Så att hon ordnade så att jag kunde komma till hennes rum,
hitta en av sofforna,
och sova en stund.
Jag var fast besluten att göra allt de sa jag inte kunde.
Som att gå till skolan.
Jag var fast besluten att umgås med mina kompisar.
Och jag var bestämd i det att jag skulle njuta av mitt liv.
Ingen av oss förstod det. Förstod någon av oss det?
- Jaimie gjorde det. - Ja.
Minns du vad du tog med?
- Vad var det? - Okej. Jag hade just kommit hem
från, hm… De hade gjort...
en koloskopi på mig.
Minns du det? Du kom över den dan.
- Du var där då. - Ja.
Och du tog fram en affisch
och det var… Du hade klippt ut typ en miljon tidningsbilder.
- Kommer du ihåg det? - Javisst.
Och det var alla de här konstiga sakerna, som...
en giraff på en mans huvud
och en massa konstiga saker, och på toppen så stod det:
"Ser du, du är inte så annorlunda."
Och det var… det var stort för att en av de viktigaste sakerna
var att jag inte ville vara annorlunda.
Det var en skrämmande tid. Jag minns hur han tappade håret.
Jag tänkte då, "Om jag är med den här personen i gymnasiet, typ,
"så kommer vi gifta oss och aldrig få barn,"
för alla sa att han inte kunde få barn.
Jag kommer ihåg det från nästsista året i gymnasiet, att jag tänkte så.
Typ: "Jag kanske aldrig kommer att få barn om vi gifter oss för att han inte kan."
Det är de konstiga sakerna man tänker på
när man går i gymnasiet.
Jag skulle inte ha haft barn heller, och jag har två killar.
Och de säger fortfarande att jag inte kan få barn. Men, liksom...
"Det här är Cameron, det här är Connor, prata du med min fru."
- Så att… - Och nu mår du bra.
Jättebra. Sist jag gick till onkologen
var nog fem år sen,
då sa de: "Bra. Du behöver inte komma mer."
Åh, gud!
- Skål på er. - Ja, nu kör vi.
Skål mina vänner.
- Skål. - Skål.
TRE DAGAR KVAR TILL PREMIÄREN
-Vänta. Nej… Ja?
JAIMIE SOM "MISS HANNIGAN" 1996
Vill du ha vatten?
Det är jag. Jag älskar det. Titta här.
Det är därför jag ville vara med och spela.
- Du säger att… - Karaktären kommer fram.
- Du kommer ut från dig själv. - Man kan inte göra det i verkligheten.
Miss Hannigan är missförstådd.
Hon vill känna sig som en kvinna.
Hon vill känna sig sexig och vacker,
men hon fastnar med alla dessa småtjejer hela tiden.
- Vill någon lägga pussel? - Jag.
Miss Hannigan är mognare nu.
Sjuttonåriga Miss Hannigan behövde inte ha Spanx på sig.
Lite tajt.
Kommer det funka tror du?
Vi testar den här.
- Okej. - Den är ganska söt.
Tack. Javisst.
Det kallas för provtillfälle.
BENAIAH SOM "BERT HEALY" 1996
Att vara här har rört upp många känslor därför att...
…det var jättesvårt i Santee.
Många människor var väldigt konservativa, religiösa,
inklusive min familj som var ganska religiös.
Jag kände inte att jag hade något stöd.
Men dramalektionen blev stället där
jag lärde känna mig själv och hittade mig själv.
Frk Dipuma är fantastisk för att hon är så moderlig på många sätt.
Det kanske inte är det första man tänker på
för att hon är ganska bossig och har bestämda åsikter om saker,
men hon märkte alltid när nånting var på gång med en.
Hon bara klickade med alla. Vi pratade häromdagen
och hon sa: "Vet du, jag kommunicerade mest med dig
"genom ögonen. Det var inte ens verbalt."
Jag har inte träffat henne på över 20 år.
Så att det var så roligt att knyta an och återförenas med henne.
- Jag är faktiskt allergisk. - Öppna munnen bara.
- Herregud. Det stämmer. - Jag är allergisk mot barbecue.
Okej.
Jag hörde att Annie ska på klädprovning.
- Det ska hon. - Jag måste se.
Vi har stövlarna till de föräldralösa. Hon har… hon har sina lågklackade,
- två svarta skor. - Ja, svarta lågklackade.
- Okej. - Okej, kan vi...
Det är ganska sexigt.
Som en vuxen-Annie.
Jag känner så många olika känslor just nu
som jag inte trodde att jag skulle känna.
Jag trodde att ni skulle välja det, och jag tänkte: "Nej."
- Välja vad? - Att jag skulle ha höga klackar,
- och se vuxen ut. - Nej, nej,
- vi vill att du ser ut… - Okej.
…som en liten flicka.
Om det inte bli bra, alltså, om jag inte är bra,
så kommer det bli… Jag vet inte, alla minns det som bra.
Jag minns att det var bra.
Jag känner liksom att jag inte vill svika alla.
Ja.
- Är det… är det möjligt att… - Jag tror jag lämnade nåt
- här som var som… - Är det möjligt att dölja,
typ, inte visa så mycket hud?
Kanske.
Testa nu tillsammans.
Två, tre, fyra ett.
- Vi fixar det här. - Jag känner mig överväldigad.
Jag är bara typ...
Jag är så överväldigad.
Det är för mycket. Det är mycket.
Det är så fånigt. Nu gråter jag också.
- Får jag vila? - Javisst.
Sen kommer du tillbaka, testa imorgon.
- Okej. - Okej.
De säger ibland att man aldrig kan gå hem igen.
Liksom, jag känner liksom… att vi aldrig borde gå hem igen,
det är som… det är som att...
Man har ett minne av något, och jag känner att det borde vara kvar så.
Detta känns inte som att det blir ett bra minne.
Jag vet inte. Jag bara känner att jag har press
på mig och...
Jag vet bara inte hur jag ska lyckas.
Vänta.
Det här är så dumt. Jag ville inte göra
det här, jag har ju typ ett sammanbrott redan.
Kan du vänta lite bara?
FITNESSCENTER ÖPPET 24 TIMMAR
Okej.
- Var är reprisen? - Den andra är där.
Får se om jag minns den.
Det var intressant imorse, att vakna upp ensam
för annars sover mina barn alltid med mig i sängen,
och först var jag ledsen, och sen tänkte jag: "Det här var rätt trevligt",
så jag bredde ut mig och sen insåg jag:
"Vänta, jag vill inte breda ut mig, jag gillar fötter i ansiktet."
- Bara… - Fick jag det att verka lätt?
…så mycket jag orkar.
Vi går och tar en dricka.
Vi har förtjänat det.
Så att, ja, jag antar att jag har en inre konflikt om typ:
"Har jag roligt utan dem
"eller saknar jag dem supermycket?" Det är nog både och.
- Hej. - Hej.
- Hur mår du? - Jag mår bra. Hur mår du?
- Bra. - Bra, tack.
- Hur kan jag hjälpa er? - Kan vi få två såna, tack.
Javisst. Vill ni ha dem värmda?
- Ja. - Ja, tack.
TVÅ DAGAR KVAR TILL PREMIÄREN
- Hej. God morgon. - Hi.
- Hur mår du? - Hur mår du?
Har du sovit gott?
- Javisst. Jag gick hem och… - Gick du hem till familjen?
- Ja. Det var så skönt att se dem. - Åh, ja, vad bra, jättebra.
Idag känns det helt annorlunda än igår,
för igår så var jag så rädd. Typ: "Jag klarar inte detta."
Men jag hade en god natts sömn, och nu är allt...
- Jag menar, allt är bra. - Håll hårt i pannan.
Oj då. Jag kommer att se ut som en gammal tant.
Så komiskt.
Okej, nu känner jag att jag bara får gilla läget.
…har ni skorna?
De kommer snart. Christina håller på att köpa dem just nu.
Ärligt talat så ser jag fånig ut.
Jag ser inte ut som en tioåring.
Jag menar, vem försöker vi lura här.
Men jag ska acceptera det och jag ska få er att tro att jag är tio
när jag är på scen, okej? Ni måste tro det.
Det här är Annies souvenirtröja.
ROBERT DEBBIES PAPPA
Och den passar perfekt till min hy.
DEBBIE SOM "MOLLY" 1996
Jag minns hur liten hon verkade i jämförelse med de andra barnen,
och hur hennes röst framhävdes.
Hon kunde ha spelat vilken roll som helst i pjäsen.
Till och med Sandy, hunden. Hon kunde skälla.
Nä, jag skojar bara, bara det att… hon är en riktig showmänniska.
JEREMY SOM "DADDY WARBUCKS" 1996
Jeremy hade aldrig tidigare provat på något som den här…
GARRY & DEE JEREMYS FÖRÄLDRAR
…gymnasiepjäsen.
Kan någon ta hand om det här, snälla?
Jag tycker att han var ganska bra när han kom ut där och gjorde sitt.
Det var kanske inte värt en Oscarnominering, men han gjorde det bra.
EN GÅNG TILL! SANTANA HIGH 1996 ANNIE
HÅR & SMINK
Så att målet är att täcka det här.
Det måste funka för dig för det får inte bli kortare.
Bra. Det här blir bättre.
Grejen är att jag inte kan täcka själva strukturen.
- Du har ett välformat huvud. - Jag förstår.
- Och jag förstå… - Jag är ingen diva.
- Jag förstår helt och håll… Men… - Nej, det går inte. Säg inte "men".
- Hur går det där inne? - Men du...
Hon vill att jag klipper kortare.
Jag kan inte det.
- Kan inte. - Hatar det.
Okej.
Det är inte utseendet det handlar om. Det är verkligen inte det.
Jag… Jag känner mig lite dum, ärligt talat.
Jag bara… Det är den enda grejen jag inte gillar.
(Jeremys fru) Men, ditt huvud är rakat.
Nej, nej, liksom renrakat, med rakhyvel.
Jag kände då typ att: "Suck."
Är det dumt? Är jag dum?
Men vad framkallar… Vad är det det framkallar hos dig?
Jag vet inte.
Vet inte. Jag bara känner att jag ser ut som…
Som att jag har cancer.
Allt som de sa att jag inte kunde göra när jag var sjuk,
gjorde jag ändå. Så att jag hade… Ingen skola, jag gick till skolan.
Inga kompisar, jag umgicks med kompisar. Inga aktiviteter, jag gjorde alla.
Jag skulle gå ner i vikt, men jag gick upp istället,
det är ett problem.
Men… En sak som jag inte tror jag hade riktigt tänkt
på ända tills, typ, jag verkligen upplevde det.
En sak som de sa skulle hända som verkligen hände
var att jag tappade håret, och jag… jag kunde inte fixa det.
Och det är svårt för mig.
Det är så dumt, jag beter mig som en tjej.
Inget illa menat.
Jag känner mig som en jäkla tjej.
Gråter för hårets skull.
Det här är det dummaste nånsin.
Nej, det är det inte.
Jo, men det är det.
Men du förstår mig, eller hur?
Jag har pratat med fler än tusen människor som säger att de är dina föräldrar.
- Men de var alla falska lögnare. - Oj då.
Jag behöver en av dansarna. Låt mig se om hon kan hjälpa mig.
Med dina?
Vad gör ni för något?
Och pengarna?
Vi har inte…
Jag… jag minns ingenting.
Måste du sitta här just nu eller kan du ta ut mig härifrån?
Ricky kommer ner och plockar upp dig.
Och du kommer bara… Han ska bara gå med dig till…
- Dit. - …dit där ska du säga din replik.
Jag säger då det...
Vi måste göra om det.
Jag ska… Tror du att de kommer bry sig om jag...
Kan de lägga till några takter om jag...
- Vi kan fråga. - Tror du att de blir arga?
- Jag skojar, älskling. Jag skojar. - Om du vill.
Jag kör italienskt.
Gå framåt och ni sjunger och vi stannar.
Här.
Jag började med min vänstra fot.
- Vi kör… - Så att vi måste göra
- så typ 3-4 gånger… - Okej.
- …så kör jag högra foten. - Till den högra kulissen.
EN DAG KVAR TILL PREMIÄREN
Gör allt redo för showen.
- Var är Annie? - Annie?
- Jag kommer.
Jag tror att det går väldigt bra.
Med allt ljus i deras ansikten och orkestern som spelar saker
som de inte hört förut...
Det är ett stort kaos.
Så fort Annie vänder sig om och vinkar, kom in och knuffa henne.
Vi har råkat ut för lite hinder med några av våra sångförmågor.
Okej. Vägen är lite guppig.
Vi fixar det.
Debbie.
Fortsätt, fortsätt.
Vi är redo nu allihopa, fortsätt, tack.
Förlåt.
Jag känner mig väldigt optimistisk.
Dessutom har vi en hund!
Kära nån.
Vi ska fixa det som går att fixa, och så fortsätter vi med showen.
Där har vi det. Det är bra.
Välsigna dem, de jobbar så hårt.
De vill att föreställningen ska bli så bra som möjligt.
Jag menar, du förstår.
ADAM WACHTER DIRIGENT
Jag vill se den, men skulle nog inte betala för den.
- Hej, mamma. - Hej, älskling.
Hur går det?
- Mamma! - Jag saknar dig.
Bailey, kolla. Ser du affischen?
Det är inte många tillfällen man som vuxen får
chansen att liksom... briljera.
Ett, två, tre.
Det är spännande att stå där uppe och sjunga en liten sång
och göra en liten dans, och ja, förhoppningsvis få det ögonblicket
där jag ser mina barn som tittar på mig och:
"Kolla, hon kan göra nåt annat.
"Hon är faktiskt en stjärna."
Imorgon så kommer du att kunna se mig göra det där på scen.
EN GÅNG TILL! SANTANA HIGH 1996 ANNIE
Jag älskar mina barn!
SEX TIMMAR TILL PREMIÄREN
BARBERARE
Föreställningsdagen.
Jag tror att alla känner pressen, men jag känner mig väldigt tacksam.
Det här är så annorlunda mot allt jag nånsin hade trott jag skulle uppleva.
Så här, ni kan… Det här är vad de gör,
vad vi gör… Kolla in det.
- Okej. Coolt. - Och kolla på, titta på ditt verk...
- Mitt verk? - …på TV, okej?
- Trevligt att träffas. - Tack.
Jag tror att den tuffaste delen för mig har varit att acceptera
några av mina svagheter och acceptera min sårbarhet.
Jag hade inget val när jag blev sjuk. Jag hade inget val när jag tappade håret,
men jag är här. Nu kan jag välja om jag vill tappa håret eller inte.
Och jag älskar att det är mitt val vare sig jag gör det eller inte.
- Du ser fantastisk ut, älskling. - Gjorde du det?
- Jag gjorde det. - Det här är Daddy Warbucks.
- En så stor pojke. En stor kille. - Tyst på dig.
Det här är en tålig föreställning, precis som Annie.
Man kan inte sabba Annie. Man måste hedra den.
Den kräver det av dig, det är så bra.
Nu går vi och gör den bästa föreställningen nånsin.
- Okej? - Javisst.
Lycka till, allihopa.
SMINK
Miss Hannigan, här kommer jag.
Låt transformationen börja.
KOSTYMER
Ni har det här under kontroll.
Ni har varit helt fantastiska under repetitionerna,
ni kommer att bli så vackra, ert hår kommer bli fixat,
ni är passionerade, men kom ihåg, det handlar inte om er ikväll.
Det handlar om att ni ger till publiken.
Jag kunde aldrig ha fått en bättre Sandy än det här.
Här får du, du får en godis för att du är så bra.
Katie, vad är… vad ska du… Det här är...
Jag vet att du hatar mina frågor, jag försöker att inte vara djup.
Vad är mer sorgligt för dig, att ikväll kommer ta slut
eller att 1996 tagit slut?
- Ikväll. - Verkligen?
- Ja. - Varför?
Därför att 1996, så skulle jag träffat er allihopa i skolan på måndag.
Det stämmer.
Grejen att jag fick träffa Katie, och, ja, vi hade ju inte pratat på så länge...
Vi har faktiskt ganska roligt tillsammans.
Jag sa typ: "Ge mig din e-postadress, så att jag kan skicka dig ett ex av dansen."
Jag tror att vi kommer att, jag hoppas… vi kommer att umgås efter det här.
Kanske träffas oftare.
Jag planerade ju att aldrig se er idioter igen.
- Det är liksom… - Tack.
Varm gröt idag.
Jag vill verkligen gå. Vissla högt och...
Hon tycker det är spännande. Jag tror att hon länge sett fram emot att göra...
ANNIES FAMILJ
…något sånt, och nu har hon sin chans.
Så att det blir spännande att se hur det blir, eller hur?
Jag tror att vi börjar nu. Nu kör vi.
Det är premiär ikväll.
Jag vet inte vad som kommer att hända, men det kommer bli värt att titta på.
Kanske inte lyssna på, men titta på.
- Jag kommer kräkas. Kan vi bara börja? - Så nervös. Kan..
- Börja showen, tack. - Börja.
Jag har verkligen fjärilar i…
Jag också. Helt plötsligt, tänkte jag: "Jag vet att jag just kissat,"
men: "Jag måste kissa igen."
Bryt ett ben, men inte på riktigt...
…för att det skulle inte sluta bra. Rättare sagt, bryt inga ben.
Känner du till ordspråket "break a leg"?
Förut hörde jag "break a legend", som en förkortning för legend.
Vi har några legendariska föreställningar associerade till det här. Vi ska bryta...
- Åh, herregud. - Åh, herregud.
Hej, allihopa.
Hej.
Ja, den var bra.
- Hörrni, hur mår ni? - Vi är exalterade. Vi är exalterade.
- Exalterade, exalterade. - Väldigt tacksamma.
Jag är så glad att få vara här.
Att vara på scen och se folk på scen är stunden jag känner mig som mest levande.
Och bokstavligen, den tiden jag var på scen i gymnasiet
var den tiden jag hittade mig själv, jag fann min självkänsla då
och innan dess tänkte jag: "Vad är självkänsla för nåt?"
Jag älskar att dela den här gemenskapen med andra människor som vet
hur det känns att vara på scen och känna sig som någon annan,
men också mer som dig själv än du nånsin känt förut.
Önskar er en fantastisk show.
- Tack. - Varsågoda.
- Herregud. Nu är jag ännu nervösare. - Det var coolt.
Nej, gör ingenting pinsamt.
Vi samlas här.
Okej, nu gör vi det här.
Alla ni ser så bra ut. Jeremy, blixtlåset igen.
- Åh, nej, jösses! - Herregud, kära du.
Kommer ni ihåg att vi brukade göra så här varje show?
Varför gör vi inte som första och sista gången tillsammans,
vi borde göra så här.
- Be? - Be.
Herregud, det har verkligen varit en ödesmättad vecka.
Jag vill tacka var och en av er som finns här
för att de representerar de riktigt viktiga människorna i mitt liv
och jag vet att vi representerar riktigt viktiga människor för
varandra, och detta har varit en livsomvälvande erfarenhet, tack.
I ditt namn, Amen.
- Amen. - Händerna i mitten, på tre, Annie.
Ett, två, tre.
Annie!
Hej, allihopa.
Det är så spännande att välkomna er till den här nytolkningen
av Santana Highs uppsättning av Annie 1996.
Jag skulle kunna stå här hela kvällen och prata om hur nöjd jag är
med de här människorna och hur hårt de har jobbat.
Men jag vill verkligen se den nu. Så utan att fördröja mer,
njut nu av Annie.
Åh, herregud. Åh, herregud.
DEBBIES BARN
Vänta.
ANNIES BARN
ANNIES MAN
Jag är nervös.
JAIMIES FAMILJ
Jag var lite skakig, nervös. Lät det okej?
Du var super. Vad menar du?
Du var bra.
Jag kommer att gråta.
Så speciellt. Gråt inte.
Åh, herregud.
Vad kommer härnäst?
- Okej. - "Little Girls".
- Ja, du blir adopterad nu. - Måste jag byta om?
- Jag måste byta om, eller? - Nej.
Inte ännu.
Vänta.
Vad ska jag göra just nu?
JEREMYS FAMILJ
Nu är hälften klart. Det går så fort.
Jag står i vägen hela tiden.
Okej.
Jag går hitåt.
Vill ni repetera något, eller är vi redo?
Vi är redo.
JARRONS FAMILJ
Jag vet inte ens vad som kommer nu. Vet du det?
Warbucks kontor.
Vi klarade det.
Vi klarade det. Vi gjorde det.
Ni var helt fantastiska.
Vi har fasen klarat det.
Vi klarade det.
BENAIAHS SYSTER
Det här är slutet, eller hur?
Ja, praktiskt taget.
- Wow. Det gick fort. - Jag vet.
Jag är så glad att vi är här...
JEREMYS FÖRÄLDRAR
…och ser honom göra allt det här för att han var så sjuk, förstår ni?
Jag menar, vi visste inte om han skulle klara sig.
Och hans hår ikväll...
Jag grät.
Glädjetårar. Bra tårar.
- Det är mamma, älskling. - Hon är så förvirrad.
Får mamma hålla dig?
Hej, gumman.
Det här var den bästa showen jag nånsin sett.
DEBBIES PAPPA OCH FARMOR
Rättare sagt så är det nog den bästa showen jag sett sedan 1996.
Vet ni vad, vi ska ta hem Rooster,
och jag tror att frun kommer gilla det.
Jag älskar dig.
Nu är det klart.
Var är min plunta? Måste gå och lägga mig.
Visst var mamma fantastisk? Är mamma fantastisk?
Du var bra, du med.
- Javisst. - Tack.
Gillade ni det? Var det roligt?
Jag vet att jag sa förut: "Du kan aldrig gå hem igen."
Vi var ju yngre förra gången,
men känslan var densamma.
Jag är helt extatisk.
Men jag är så trött.
Okej, Annie har lämnat byggnaden.
Annie '96!
Undertexter: Tatjana Majerle